Els cotxes elèctrics, a la Xina
![Imatge](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgWEYTrOC0SI-MZuERodze8c92rfdiQykvmL5M56Gcblb3aZQbvbt7ea6UYq3bc01AxGZvE4jCjoNdvXRxXuVla9NQDPOkPKd1-TwYHgpmeXXdppl4elsMUbsHBt5-JjL3i7aR1mbhb_2VXaRut0Jw8yTHP7XCwG549EtYsp22_yrQ4mmmnJqudRgFSEQ/s16000/Screenshot_20230415_044110_Photos~2.jpg)
Ens destaquem pels nostres paisatges: els agrícoles, la vinya, el secà i els boscos de les serralades i els pocs que ens queden dels marítims. La resta estan marcats per l’especulació del “creixement” i formen part de la tipologia urbana de qualsevol perifèria. Aquests paisatges agrícoles però, dels que en posseïm molts i de qualitat, es troben en perill: eixuts pel clima i sota l’efecte depredador dels fons voltor. El paisatge no és una postal ecoturística, és un patrimoni productiu d’un elevat valor ambiental que ens permetrà participar del govern metropolità amb els mateixos drets que la resta dels territoris densament poblats de l’entorn. Aquests, ofegats en si mateixos, necessiten dels paisatges oberts per respirar, alimentar-se, i penetrar les arrels en la terra que tota metròpoli amaga i evapora. Les indústries internacionals se’n van. Aquí no tenim matèries primeres per fabricar cotxes elèctrics. Aquestes, aquí, són els nostres paisatges agrícoles i naturals amb els qua